Helle Ånker, Fabian Christensen, Hans Pettersson.
Det är spektakulärt. Iscensatt. Upplyst.
Fy fan!
- Vad gör du här? - Hälsar på min flickvän.
- Hur var Köpenhamn? - Bra.
- Vi måste betala insatsen på huset! - Var det i dag?
Hämta en väska i Sverige.
- Lös problemet bara. - Absolut, Freddie.
Pappa dog i morse. Nu är det bara du och jag.
Sluta att följa efter mig!
Hej då, pappa.
Jag hoppas att jag har kunnat visa att lycka faktiskt är ett val.
- Ska jag komma in? - Kom in.
- Vad är det här? - Ett cold case.
Försvunna personer.
Har inte vi setts förr? Jag brukar minnas ansikten, så det tror jag.
Är allt bra?
- Du säger inte så mycket. - Vad tror de att jag har gjort?
Jag har ingen aning. Oroa dig inte, de har avskrivit det.
- Hur gick anställningsintervjun? - Bra. Jag ska dit igen.
Jag håller tummarna. Säg till om det är nåt vi behöver gå igenom innan.
- Du har telefon. - Vem är det?
Det vet jag inte.
Lukas här.
Hallå?
Jag har ingen aning om vem som sköt. Det måste vara nån knäppskalle.
- Knäppskallar ligger inte i bakhåll! - Det trodde jag.
Då är det slumpvis utvalda offer. Ått de ringde tyder på att du var utvald.
Då stryker vi knäppskalleteorin. Har du några andra förslag?
Krypskytt, militär, Kill Brothers.
Ja, det kan vi göra. Om 45 minuter?
Kom igen nu.
Känner hon till den? Din lilla last?
Jag kom på var jag har sett dig. Har du berättat för henne?
- Vad är det du vill? - Bara låta dig veta att jag vet.
Man kanske behöver en tjänst en vacker dag.
- Det kan nog du glömma. - Jaså?
Lars-Ove Abrahamssons syster är tillbaka. Vi måste till Sverige.
Ska ni åka till Sverige nu? Ha det så bra.
Vi kommer tillbaka.
- Den där utredningen som du gav mig... - Ja?
En kvinna och två barn vid namn Sabroe. Är det släktingar till dig?
Det är min fru och mina två döttrar.
Jag gick till jobbet en dag för drygt sex år sen. Jag sa: "Vi ses i kväll."
Och när jag kom hem igen var de försvunna.
- Var din fru deprimerad? - Nej.
- Hade de nån anledning att fly? - Du menar om jag slog dem?
- Nej, iag bara undrade. - Nej, det fanns ingen anledning.
- Och ingenting tyder på nåt brott? - Nej. De är bara försvunna.
Förändrar det nåt att det är min familj?
- Vill du fortfarande hjälpa mig? - Ja, men inte nu.
Margareta Abrahamsson?
Saga Norén. Min kollega Henrik Sabroe. Vi vill prata med dig om din bror.
- Hon är döv. - Jag förstod det.
- Kan du teckenspråk också? - Inte tillräckligt för att förhöra nån.
- Tolk är på väg. Vi får vänta. - Ja. - Hej.
- Jag och min bror umgicks inte. - När träffade du honom senast?
Det är länge sen. Åttiotalet. Åttioett, kanske.
Har du inte sett din bror på trettiofem år?
- Nej. - Varför inte? Vad hände?
Jag fick barn.
Vet ni ingenting om honom?
Varför han fick byta jobb hela tiden och flytta från skola till skola?
Nej.
Det var ju eleverna som klagade.
Det blev polisanmälningar.
Men det blev ingenting av det, aldrig nåt åtal.
Sexuella övergrepp?
Ja, bland annat. Han var sjuk.
Säger namnen Hans Pettersson och Helle Anker dig nåt?
- Nej. - Så du vet ingenting om din bror?
Vi hade ingen kontakt.
Det... Ja, jag kan inte hjälpa er.
Karin? Hej.
- Jag hälsar på. - Jag ser det.
Vi var gifta i 25 år. Han är far till mina barn. Jag har rätt att hälsa på.
Naturligtvis.
Men nu är ni inte gifta längre och jag var inte orsak till skilsmässan.
- Det tror jag vad jag vill om. - Det förvånar mig inte.
Men när jag är här får inte du vara här. Och nu är jag här.
Så...
- Vad är det för nånting? - Det ser ut som ett brännmärke.
Saga?
Hej. Kommer du?
Ja. Du kan ha missat nåt. I munnen på offren.
- Henrik Sabroe, Köpenhamnspolisen. - Jag håller på med ditt sista offer.
Senaste. Vi vet inte om det är det sista.
I alla fall - han dog av blodförlust p.g.a. skadorna på genitalierna.
- Levde han när de skars bort? - De skars inte bort. De slets av.
- Vet du hur? - Med en långsamt accelererande kraft.
- Det tog tid? - Ja. Vad kan jag ha missat?
Nederkäken. Mellan kind och tandrad, höger sida.
- Nej, fy fan... - Ursäkta.
Ser man på...
De andra?
- Nej, inget där. - Det handlar alltså om en copycat.
- Helle Ånker, då? - Vi har lämnat ut henne.
Hon begravs i dag.
Saga Norén, länskrim Malmö. Vi behöver öppna kistan.
- Va? - Vi behöver öppna kistan.
- Nej, det får ni inte. - Det är ett polisärende.
- Ni rör inte henne! - Jag vet att det är en svår situation.
- Gör det inte, då! - Vi ska bara snabbt ta några foton.
- Om vi inte måste ta henne med oss. - Men det är osannolikt.
- Det vet vi inte ännu. - Ni får inte göra så.
Stäng dörrarna.
Hon har också ett. Kom. Håll där.
Tack.
Så. Nu kan de få fortsätta med begravningen.
Det kan vara bra att ha kroppen.
- Jag har inte missat nåt mer. - Du missade märket i munnen.
- Hur länge har du känt mig? - Sen 22 februari 2001.
- Har du förtroende för mig? - Ja, du är professionell.
- Då så. - Men du missade märket i munnen.
Vi tar henne med oss. Vi får, annars skulle vi inte göra det.
Ni kan inte göra så! Jag orkar inte göra det här en gång till.
- Har du aldrig förlorat nån? - Jo, men det blev inget polisärende.
Vi kommer att ordna med transporten.
Varför har offren brännmärken?
Det har använts för att visa ägandeskap. Eller för att bestraffa.
Om det är ägandeskap hade det varit synligt.
Så troligen är det för att straffa.
Lämnade din far några skriftliga eller muntliga önskemål?
Nej, han skulle leva för alltid och när han blev sjuk...
...kändes det förstås konstigt att ta upp det.
Men vad tror du han ville? Jord- eller kremationsbegravning?
Hur orkar du gå omkring bland all död?
Det är en vanesak.
Oсh... Lova att inte skratta.
Jag kan inte formulera mig som du-
- men det får mig att uppskatta livet.
Du är aldrig mer levande än när allt omkring dig är dött.
- Det lät dumt. - Nej, inte alls.
- Jag skulle själv ha kunnat skriva det. - Du får gärna använda det.
Och mig.
- Här? - Om du vill.
Nej, men du... Nej, nej. Nej.
- Jag är ledsen. - I kväll kanske?
- Jag har teaterbiljetter. - Jag har redan planer.
Så klart du har.
Så vad sa vi? Jord- eller kremationsbegravning?
Jag är hemma!
Hej.
Du tog ju pengarna! Mina pengar!
Trots allt som hänt har du börjat spela igen.
Ja, men jag vann.
24 600. Det räcker till huset och kontantinsatsen. Är du inte glad?
- Du fattar ju ingenting. - Nej, tydligen inte.
Då är det tur att jag har dig som är så vaсker och underbar.
Och smart och klok och fantastisk och som älskar en dumskalle som mig.
- Du är helt hopplös. - Det vet jag väl.
Saga!
- Ni tog kroppen från begravningen! - Ja. Den hade lämnats ut för tidigt.
Ett sånt ingripande kräver ett stort mått empati.
Jag skulle ha skickat nån annan.
- Resultatet hade ju blivit detsamma. - Men inte tillvägagångssättet.
Du ska göra det du är bra på, Saga.
Den typen av interaktion med andra människor är inte din starka sida.
- Jag leder ju utredningen. - Du gjorde - med Hans. Inte nu längre.
Jag vill bli tätare informerad, och vi gör upp en handlingsplan tillsammans.
- Okej? - Ja.
- Kan vi zooma in personerna i bilen? - Mm, vi kan komma lite närmare.
- Vad ville Linn? - Вegränsa mina befogenheter.
- Vem är det där? - Det är Julia, min dotter.
- Vad gör hon här? - Det blev strul med barnvakten.
Det är från natten då Anke Heller dog. Det där är ungdomscentrets skåpbil.
- Hon är ju utomstående. - Hon är sju!
- Vi vet inte vem hon pratar med. - Ingen, jag lovar.
Det här är det bästa jag får fram.
Åh, fan. Vem det än är, så vill han inte bli identifierad.
Varför döljer Mehmet sin identitet om han bara skulle träffa fliсkvännen?
- Hej, Mehmet. Läget? - Vad vill ni nu?
Den där kvällen du åkte till Sverige...
- Vad hade du på dig då? - Vad jag hade på mig?
- Det kommer jag inte ihåg. - Försök.
Tar du av dig kepsen hemma hos din tjej?
- Du kanske inte hade nån keps? - Det minns jag inte.
- Då får du komma med här. - Nu?
Efter ett par timmar i ett litet rum utan distraktioner minns du säkert.
- Jag ska bara hämta min ryggsäck. - Då följer vi med.
- Jag ska på toa. - Telefonen.
Var ligger toan?
Ja.
Vad säger jag?
Mehmet! Kom nu.
- Vad är det? - Nu minns jag hur jag var klädd.
Grå träningsbrallor, vit t-shirt, blå huvtröja, keps och solglasögon.
- Kom du plötsligt på det nu? - Jag blev så stressad förut.
Det är ovanligt med en så detaljerad minnesbild.
- Det betyder att hon inte tror på dig. - Nån har talat om vad du ska säga.
Jaha?
Du har förstås raderat samtalslistan.
Den kan vi lätt återskapa.
Vi utreder fyra mord och har en polis- chef i koma. Vill du åka dit för det?
- Vad menar du? - Det finns inget utrymme för tolkning.
- Det betyder att du är en idiot. - Nej.
Sluta vara en idiot, Mehmet! Titta på mig.
Berätta vem du har pratat med. Vem har sagt vad du skulle säga?
Säg nu.
Det var Lukas.
Det är Henrik Sabroe vid polisen. Lukas Stenstrup får inte lämna sjukhuset.
Han är inte här.
- Var är Viola? - Hos mamma. Hon vet ingenting.
- Är det jag som ska börja? - Nej, förlåt.
Jag vet bara inte vad jag ska säga. Du såg bilderna.
- Var det första gången? - Nej.
Men för helvete, Anna! Med Benjamin?
Du och jag är väl en sak, men hur kunde du göra så mot Eva? Vad tänkte du på?
Det var inte verkligt. Det var kravlöst, lätt...flykt.
Men nu är det över, och nu står jag här med oss, Eva, mamma oсh pressen.
Och det är verkligheten.
Ånna, det var ett misstag.
Jag kommer offentligt att stå vid din sida.
- Offentligt? Har du pratat med mamma? - Ja.
Vi måste snabbt lägga det här bakom oss-
- så att företaget, Viola och vi inte tar skada.
Företaget, Viola och vi? I den ordningen?
Jag vill gärna tro att jag är lite mer förstående än de flesta män hade varit.
Ja, det är jag igen. Ring mig. Snälla.
Benjamin?
- Varför svarar du inte i telefon? - Jag vill inte prata med dig.
- Hur mår du? - Bra. Jag tänker mest på Anna.
- Allt det här är hennes fel. - Vad då?
Ingenting är hennes fel. Vi älskar varandra.
Jag vet vad du tänker, men hon älskar mig också.
- Vi ska vara tillsammans. - Vad säger hon om allt det här?
- Har hon inte ringt? Hon utnyttjar dig. - Det gör hon inte! Hon älskar mig.
Fattar du nu varför jag inte vill prata med dig?
Vi har köpt hus! Det är vårt. Kom.
- Hus och hus... Det är en hel del jobb. - Vi kan ta in hantverkare sen.
- Kom nu. Är du inte glad? - Jag är glad om du är glad. Men...
- Det är bara så långt från stan. - Köpenhamn är ändå inte bra för dig.
Nu börjar vi om, bara du oсh jag.
Kom, du ska få se altanen och gungorna. Tror du inte att det kan bli fint?
Titta, vilken stor trädgård. Där kan vi bygga en pool.
- En pool? Visst. - Får jag ta en bild av dig?
Snyggt.
Vi stoppar in ett "absolut". "Det absolut största misstaget..."
Jag tänker inte säga det. En offentlig ursäkt gör det bara större än det är.
- Vi säljer värderingar också, Anna. - Jag måste tänka på Benjamin.
Nej, det måste du inte.
Allvarligt, hur kan du lägga dig med en sjuttonåring?
Spelar åldern nån roll?
Om du vänstrade med nån i din egen ålder hade du bara varit otrogen.
Nu är du otrogen oсh patetisk.
Jag bryr mig om honom. På riktigt.
Då fortsätter vi. "Det absolut största misstaget..."
Han är efterlyst i båda länderna och vi letar där Lukas Stenstrup brukar vara.
- Varför lät du Mehmet ringa honom? - Det gjorde jag inte, han ringde.
Det var mitt fel. Jag tänkte inte på att han kunde ha en mobil till.
- Nåt mer innan vi slutar? - En preliminär rapport från tekniska.
Spår av främmande dna i centrets bil.
Man kollar om det matchar Helle Anker. Men inga blodspår.
Inga alls? Kan man köra runt med en knivskuren kropp utan några blodspår?
- Du tror inte att det är han? - Vi vet bara att han åkte till Sverige.
Han flydde från sjukhuset. Har du nån annan anledning till det?
- Nej. - Mer?
I Lars-Ove Abrahamssons dator fanns barnpornografi.
- Det förklarar de saknade könsorganen. - Vi försöker identifiera offren.
- Gå igenom samtliga hans elever. - Det måste ju vara tusentals.
Ta hjälp.
Börja med polisanmälningarna och se om du hittar nåt namn som matchar.
- Inget mer? Då ses vi i morgon. - Jag ska också gå. - Julia?
- Kom. - Jag ska på dejt. - Jaså?
- Inte ska hon följa med? - Jo, Tina vet ju att jag har barn.
Det betyder inte att man vill träffa det.
Är den till mig?
- Vad är det här? - Du, han och pappa.
- Jaha, det ser man inte. - Bry dig inte om henne.
Den var jättefin. Du också.
Vad är det med dig och Linn?
- Jag är inte van att bli ifrågasatt. - Säg ifrån då.
Stå inte bara och ta emot. Du är hennes bästa polis och det vet hon myсket väl.
Tänk om det inte är så. Hans kanske sopar mina misstag under mattan.
Hans såg till att du kunde fokusera på ditt jobb.
Ska jag tala med henne? Vi är ett team.
Hennes jobb är att bygga upp teamet, inte att bryta ner oss.
Du är alldeles för bra för att tvivla på dig själv.
Tack.
Jag är inte född med silversked i mun.
Ni som känner mig vet att mina föräldrar fick kämpa.
Vi giсk sällan på bio eller restaurang.
Men vi gick på museum.
"Man får aldrig nog av vackra ting", sa pappa. Och så var det gratis för barn.
Men allt var inte vackert. Konsten kunde även vara oroande.
Krävande och skrämmande.
Jag började fundera över tillvaron. Konsten gav mig ett mål.
Och det är väl det som är konstens syfte.
Nu är vi otroligt förmögna. Jag och min vackra, begåvade hustru Asa.
Kom, Åsa.
Vi kan köpa vilken konst vi vill eller resa jorden runt för att se på konst.
Men alla har det inte lika förspänt.
Och därför har vi donerat pengar, så att museet kan bygga en ny flygel.
Men...
Men i väntan på den ställer jag ut konst ur min privata samling-
- för att glädja andra och kanske få dem att träda in i konstens värld-
- oсh därmed i livets värld. Tack.
Freddie Holst!
- Du ångrar dig väl inte, Jeanette? - Absolut inte.
- Gör du? - Nej, inte om inte du gör det.
Kolla här.
Vad är det där? Är det inte fint?
Marc!
- Gick det bra? Har du ont? - Det giсk bra.
Veva ner.
- Du stannar här. - Va?
- Marc! - Titta på mig. Du var ensam i bilen.
- Säg efter mig: Jag var ensam i bilen. - Jag var ensam.
Bra låt.
Jeanette! Vilka är ni? Jeanette!
Stanna här!
Kör.
Fint tal.
- Hej, Claes. - Freddie.
- Det var länge sen. - Verkligen.
- Jag trodde inte att du skulle komma. - Men nu står vi här.
Freddie? Kan jag inte få ta en bild?
Du har lagt ut lite grand, va?
- Claes! Så det var du. - Ursäkta, jag måste ta samtalet.
Jag sa just grattis till Freddie för magen och utställningen.
- Tack. - Mycket vacker att titta på.
Men det tyckte jag redan när jag ägde en stor del av verken.
Colbert, Colbert... gör bara som vi har sagt.
- Du ser ut att må bra. - Jag mår bättre än på länge.
Claes Sandberg? Kan du komma med mig?
- Förlåt. - Har det hänt nåt? - Nej.
- Hej. - Känner du henne?
Ja, det gör jag.
- Vad gör du här? - Jag är din "plus en".
- Hur visste du att jag var här? - Jag såg inbjudan hemma hos dig.
Du tänker väl släppa in mig? Ligger vi med varann kan vi väl ses tillsammans?
Ja, det här är min "plus en".
Annika Melander, om du behöver skriva upp det.
- Du skulle ju på teater. - Det här verkade roligare.
Mitt beteende har skadat inte bara min familj utan även vårt företag.
Som du snart ska bli vd för, ryktas det.
Vad händer nu?
Min man är förstående och vi ska arbeta på vår relation-
- som vi båda vill ska fungera igen.
- Och den unge mannen? - Ja, vad ska man säga?
Det var ett medvetet val. Jag skyller inte på nån, men det var ett misstag.
Hur har din dag varit?
Det är den här killen Lukas...
...som vi har efterlyst i dag.
Han var nog i Sverige natten då Helle Ånker blev mördad, för att sälja knark.
- Men hur fan förklarar jag det? - Handlar du av honom?
Jag tror inte att jag har gjort det.
Men han kände igen mig, så... Jag vet inte var han har sett mig.
Så jag... Jag tror att jag kör en sväng.
- Blir du sen? - Va? Det hoppas jag.
- Hej. Vad gör du? - Läser.
- Vill du ha sällskap? - Nej.
- Vill du ha sex? - Det var inte därför jag kom.
Då kan du komma in, annars vill jag vara ensam.
- Kan vi inte se på film? - Porrfilm?
- Nej, en vanlig film. - Nej. Sex eller ensam.
- Visst kan vi ha sex. - Bra. Kom in och klä av dig.
- Åsa? Vad gjorde Claes på vernissagen? - Vet inte.
- Hade du bjudit in honom? - Nej.
- Så din exman var där av en slump? - Han är ju berömd.
Han har framgång med sina böcker, så arrangörerna hade väl bjudit in honom.
- Visst såg han ut att må ganska bra? - Ja.
Åh, fan. Vänta här, jag pratar med honom.
- Vem var det? - Ingen. Det var affärer.
Kan du hjälpa mig med dragkedjan?
Tack.
Bara nån vecka kvar. Har du nån aning om hur varmt det här är?
Nu vill jag ha ett glas champagne. Vill du också ha?
Jeanette har flyttat in i gäststugan.
Jag behöver ha koll på henne och barnet.
- Jag skulle ju få slippa träffa henne. - Jag vet, men hon är inte rädd om sig.
Ja, är du förvånad? Du valde henne, så du får sköta det här nån annanstans.
- Åsa, det är för barnets skull. - Hon kan inte bo här.
Det finns alldeles utmärkta hotell... som du kan ta in på.
Jeanette stannar här tills barnet är fött. Det är inte förhandlingsbart.
- Varför måste jag bo här?! - Det är för barnets skull.
Du måste ta bättre hand om dig.
Vad gör du?
Inte smuggla väskor. Inte köra rally på skogsvägar.
Det är min son du bär på.
Läkaren säger att allt ser bra ut. Du behöver bara vila.
Bara säg till om du behöver nåt. Men du blir tvungen att stanna här.
- Marc då? Jag vill ringa till honom. - Han vet var du är.
- Det kan vänta. - Nej.
Det måste det. Du kan inte få mobilen just nu.
- Sparkar han? - Nej, han bara rör lite på sig.
Anna? Ånna?
- Hon vill inte prata med dig. - Jag måste prata med henne.
Hon har sett att du har ringt hela dagen.
Om hon hade velat prata med dig, hade hon svarat.
Tror du att hon skulle lämna Viola och allt hon har för att vara med dig?
Hon hade lite roligt, hon blev påkommen - och nu är det över.
Du har väl sett intervjun? Ingen tvingade henne attgöra den.
Det var ett medvetet val. Jag skyller inte på nån, men det var ett misstag.
Det var det absolut största misstaget jag gjort i mitt liv.
...misstag. Det var det absolut största misstagetjag gjort mitt liv.
Det var ett misstag. Det absolut största misstagetjag gjort mitt liv.
Du har meddelande.
Du fick ett meddelande i din telefon.
KOM HEM
Raderar meddelandet
Hej, Henrik. Det är nog dags för den där tjänsten.
Är vi ensamma? Frun och ungarna, då?
- De är inte hemma. - Jag är inte inblandad i de där morden!
Du vet vad jag gjorde i Sverige. Du är ju kund.
- Vem var det som sköt dig? - Jag utvidgade lite för myсket.
- Jag måste resa bort. - Jag ska inte hindra dig.
- Jag kan ta färjan från Trelleborg. - Jag ska som sagt inte hindra dig.
Jag är efterlyst i Danmark och i Sverige. Du måste köra mig över bron.
Det kan jag inte göra.
Du måste. Eller ska jag skiсka de här till din chef?
- Hur länge har du knarkat? - Det här gör oss inte till kompisar.
Lukas!
- Vad gjorde han här? - Han ville prata med mig.
Vi trodde att han hade mördat Helle Anker och Lars-Ove Abrahamsson.
Men han sa sig vara oskyldig. Han hade sålt knark.
- Därför sa han åt Mehmet att ljuga. - Han erkände det?
- Och sen? - Han ville överlämna sig.
Han ville att vi skulle ta bilen till er i Sverige.
Han erkände narkotikabrott och skulle åka till oss?
Han var livrädd. Han hade skuldkänslor och fruktade för sitt liv.
Han hade provocerat fel personer.
- Såg du vem som sköt? - Bilen var en Merсedes C 200.
FL 44 559.
- Mår du bra? - Jag mår snart bra igen.
Det är ingen fara.
Jag blev väldigt besviken när du inte kom på minnesstunden.
- Men du har alltid varit en besvikelse. - Vad pratade ni om?
Dig, så klart. Hur du drev din lilla- syster till självmord. Вland annat.
- Det gjorde jag inte! - Inte? Fjorton är en besvärlig ålder.
Jag och pappa i fängelse. Helt utlämnad till en känslokall, störd syster.
Ska du slå mig? Du kan inte skada mig mer än du redan har gjort.
Se på mig. Se på mig!
Staсkars, stackars flicka.
- Vad ville mamma? - Kan jag inte säga.
Lukas Stenstrup blev skjuten till döds i morse utanför Henriks hus.
Han erkände narkotikabrott. Vi avskriver honom tills vidare.
Varför pratade du med mamma? Du pratar inte med mina kollegers föräldrar.
- Skulle jag ha nekat henne ett möte? - Ja.
- Hon ljuger. - Jag kan inte diskutera vårt samtal.
Hon ljuger!
Saga Norén, länskrim Malmö.
Vad var det du ville att jag skulle se?
Brännmärkena i munnarna. Jag tvättade rent oсh undersökte närmare.
Det ser ut som nån form av tecken. Samma sak hos Hans-
- och Lars-Ove Abrahamsson. Men olika teсken.
Det är det babyloniska talsystemet.
Det är Linn. Jag behöver hjälp med ett gammalt fall av nån jag kan lita på.
- Så bra att du kan hjälpa mig. - Självklart.
- Hej. - Hej. Var har du varit?
- Rättsmedicinska. - Har du hört om Lukas?
- Han blev skjuten och dog i mina armar. - Var det han som sms:ade i morse?
Nej. I morse? Det var inte han. Menar du i natt? Ja, det var han.
- Just det. - Jaha.
Benjamin. Lämna ett meddelande eller messa.
Hej, det är jag.
Förlåt att jag inte svarade i går. Jag var...
Jag är ledsen för intervjun, jag var tvungen.
Men jag har tänkt...
...på var jag är lycklig, och det är med dig.
Jag skiter i alla. Jag måste göra det som känns rätt: Ått vara med dig.
Jag älskar dig.
Översättning: Ewa Rohde www.undertext.se